Антонио Мачадо
Към Хосе Мария Паласио

Превод от испански: Александър Муратов, Атанас Далчев, 1978

chitanka.info

Паласио, приятелю сърдечен,

гиздавата пролет

облякла ли е вече клоните на голите тополи

покрай реката и шосето? Във степта

на буйния Дуеро пролетта е късна,

ала тъй хубава и мила, щом пристигне!…

Дали по брястовете стари

покараха листата пови?

Салкъмите навярно ще са още голи

и заснежено билото на планините.

О, ти грамада на Монкайо, румена и бяла,

далеч под арагонското небе, така красива!

А има ли къпини нацъфтели

между скалите сиви

и бели маргаритки

сред нежната трева?

По старите звънарни

ще да са долетели щъркелите вече.

Ще има сигурно жита зелени

и сиви мулета във угарите черни,

и селяни, които сеят пролетници късни

под дъждовете на април. Пчелите

събират мед от мащерката и от розмарина.

Опада ли цветът на сливите?

Цъфтят ли още теменужки?

Ловци на яребици със примамни свирки

под своите дълги наметала

не ще да липсват там.

Паласио, приятелю сърдечен,

от славеи звънят ли бреговете?

Със първите градински перуники

и първите разпукнали се рози

в една лазурна привечер качи се на Еспино,

високия Еспино[1], дето скъпия й прах почива.

Баеса, 29 април 1913

[1] Еспино — хълм, където е погребана Леонор, съпруга на поета. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.